Lengst mot nord...
Store, åpne vidder, stille fjorder og eventyrfjell...
Det er betagende vakkert.
Jeg har lengtet til det magiske nordlysets land hele livet.
Det er vanvittig kaldt. Man kan nok kalle det polarkulde.
Som liten jente levde jeg i Malaysias tropiske varme.
Det var herlig, men jeg lengtet etter å fryse.
Å få ha strikkejakke på var stort. Jeg hadde aldri sett snø engang.
Snødronninger og troll leste jeg om. Nå skal jeg til den verdenen.
Det er fantastisk. Kan vi komme lengre nordover? Jeg tror det.
Dette er reisen jeg har drømt om.
Det er som en annen verden. Det er ingen her, bare dere og vi.
Er vi heldige, får vi kanskje til og med se nordlyset.
Min reise begynner en kald morgen i mars.
Jeg befinner meg allerede 140 mil nord for mitt hjem i London.
Nå venter en åtte timers reise for å nå polarsirkelen.
Jeg skal komme meg dit på Norges egen polarekspress.
Det ser helt urørt ut. De sier at man ikke skal stikke ut hodet.
Før reiser er det gøy å pakke.
Denne kofferten hadde jeg som barn. All bagasjen vår var merket.
Mor skrev navnet vårt og malte hjørnene-
-så man kunne se dem på kaia. På den tiden fløy man ikke.
Jeg pakker saker som er viktige for hver reise.
Jeg har med meg pastellfarger og en bok å tegne i-
-men sidene har ulike farger.
Melkesjokoladen har jeg kjøpt her. Jeg har en bok om vikingenes land.
Det er vakre gamle kart i den. Bare se!
Uten én gjenstand i kofferten hadde reisen aldri blitt noe av.
Boka "Ponny the Penguin". Det var i denne jeg først hørte om nordlyset.
Jeg var seks, sju år da jeg fikk den.
Forfatterinnen er fra Australia, så hun skrev om aurora australis.
Det var et bilde som etset seg fast i minnet-
-av et bølgende slør og en bitteliten pingvin.
Der er Ponny. "Plutselig ble himmelen fylt av et gult lys"-
-"som dannet mønstre i bekmørket."
Ordene etset seg fast. Jeg fattet ikke at jeg skulle bli voksen-
-gifte meg, jobbe og få barnebarn-
-uten å få se det pingvinen så.
Dette er min drøm. Jeg er redd for at vi ikke får se det.
For å øke sjansene, skal jeg reise stadig lengre nord-
-og forhåpentligvis stirre opp på himmelen om nettene.
Om dagen skal jeg oppleve så mye av Nord-Norge som mulig.
Vi skal reise så langt nordover som man kan reise-
-uten å gå til Nordpolen som Ranulph Fiennes.
Når man ser på Norges kyst, likner den en ryggrad.
Den går oppover og bøyer seg. Vi er her og reiser nordover.
Det er spennende. Den magnetiske nordpolen trekker.
Det er den som styrer over kompasset.
Jeg vil vite hvor nord ligger.
Hvor man enn er, føles det viktig å kjenne til kompassretningene.
Akkurat nå er jeg på vei rett nordover.
Man kan ta toget hele veien til polarsirkelen.
Men jeg skal reise i stil. Jeg oppfyller jo min store drøm.
Dette er ingen vanlig drosjeholdeplass.
Jeg skal reise med Tore Kristiansen og hans 11 trekkhunder.
God morgen. Jeg heter Joanna. Hyggelig å treffe deg.
-For noen fine hunder. Hva er de? -Det er Alaskan Husky.
De liker å løpe.
Jeg har valgt et område som er kjent for naturen og fisket:
Øygruppen Lofoten.
Jeg trekkes først og fremst til et sjarmerende stedsnavn.
Det er ikke en A, men Å, den siste bokstaven i det norske alfabetet.
Når jeg ankommer, virker Å som den reneste bakevja.
Skydekket slokker alt håp om å få se nordlyset.
Den ligger over havet.
Den tidligere læreren Ottar Schiotz viser meg til min egen rorbu-
-som er en fiskerhytte.
Så vidunderlig!
Hvorfor valgte du å komme til Nord-Norge?
Jeg har drømt om å reise langt nord i hele mitt liv.
Som barn ville jeg så gjerne se nordlyset.
I bøkene mine leste jeg om snøen og lengtet etter å reise nordover.
Da jeg var barn i Malaysia under kroningen-
-da dronningen ble kronet i 1953, var jeg og søsteren min utkledd.
Her er jeg utkledd som en norsk jente.
Moren min sydde drakter til søsteren min og meg.
Hun flettet håret vårt for at vi skulle se norske ut.
-Synes du at jeg ser norsk ut? -Ja. Du drømmer visst om Norden.
-Kan du se det? -Det synes på øynene dine.
-Tror du at jeg har vikingblod? -Ja.
-Er du en viking? Det tror jeg. -Ja, jeg har nok vikingblod.
Ottar, dette er fantastisk. Det er så vakkert.
Ett innslag som manglet i min barndomsdrøm var tørket fisk.
Hva er det som snurrer illevarslende i rommet?
Dette er en torsk-
-men det er en spesiell torsk som kalles "kongetorsk".
-Ved hjelp av den varslet de været. -Hvordan gikk det til?
Når det ble omslag, snudde den seg.
Gjennom det kunne de slå fast om det ville trekke opp til uvær-
-eller andre omslag i været.
-Hang slike fisker i alle rorbuer? -Ja, og i mange hjem.
-De bringer også lykke. -Det er mørkt ute...
...men det blir fint å se seg om.
Makeløst!
Det er helt utrolig. Det er betagende vakkert.
Hele natten kunne jeg høre hvordan bølgene slo.
-og måkene skrek og skrek.
Det er tid for å utforske Å. En sterk lukt lokker meg oppover.
For et merkelig syn: Tusenvis av hodeløse torsker på stokker.
Snakker du engelsk? Ingen engelsk?
-Polsk. Jeg er fra Polen. -Er du fra Polen? Tre fra Polen.
I Norge som i Storbritannia er det visst polakkene som jobber.
Jeg har aldri sett karer fra Polen ved polen før.
-Hvor mange fisker? -Jeg vet ikke.
Om en måned kommer fem millioner torsker til å henge her.
Vikingene reiste med tørrfisk i vadsekkene.
Da kunne de bare bevare protein gjennom tørking.
Det forbauser meg at det ennå er en av de mest lønnsomme eksportvarene.
Fiskelukten er ikke motbydelig. Det er en gjennomtrengende lukt.
Takk.
Kanskje han sier noe stygt. Ha det, gutter.
Et bilde man forbinder med Norge er bildet av fjorder.
Ottar sveiper meg av gårde til romantikernes verden.
De pittoreske fjordene har formet vårt romantiske syn på Norden:
Storslagent, vilt og overveldende.
Fjellene er helt fantastiske. De er som eventyrfjell, eller hva?
-Det ser ut som troll bor i dem. -Det er mange eventyr om dem.
Dette var kjemper og troll. Se på toppen der borte.
Det var en vakker kvinne.
Det er temmelig kaldt.
På 1800-tallet inspirerte naturen forfattere, kunstnere-
-og komponister som Grieg til å skrive musikk og eventyr og male.
På den måten skapte de en norsk nasjonalidentitet-
-og et bilde av Norden som tiltalte mennesker som meg:
En sjuåring med eventyrbøker i det tropiske Malaysia.
Kunstnere inspireres av Lofoten den dag i dag.
Jeg skal besøke en av dem - Tor Esaissen.
-Hei. -Hyggelig å treffe deg.
I like måte. Velkommen til galleriet mitt.
Dette er mitt liv. Her har jeg alt mulig.
Det er et av de vakreste steder jeg noensinne har besøkt.
Jeg er enig. Jeg er så heldig.
Du er virkelig heldig.
Tor er en moderne kunstner som skaper kunst av alt og ingenting.
Det gjelder atelieret og klærne hans.
Han er like inspirert av naturen som romantikerne.
Det er lyset her som inspirerer ham mest.
Tor, kan du beskrive hvordan nordlyset ser ut?
Jeg kan forsøke.
Det er nok noen uker siden-
-jeg var ute i den lille viken vår om natten.
Da fikk jeg øye på røde-
-og grønne lys som nærmet seg.
Jeg reiste meg opp og så hvordan de kom nærmere og nærmere.
De omringet meg. Jeg har aldri sett noe liknende.
Jeg sto der og bare måpet i flere minutter.
Så fantastisk! Det berørte deg virkelig.
Det var så nær meg, men jeg var ikke redd.
Jeg vil så gjerne se nordlyset. Tror du at jeg får det?
Har du aldri sett det? Det kommer du til å gjøre.
Det lover jeg.
Trass i Tors løfte skyet det over igjen da skumringen kom.
Jeg er kjempeinteressert i Norden og polarsirkelen-
-og det nordiske folket, men aller helst vil jeg se nordlyset.
I 55 år av mitt liv har jeg drømt om å få se nordlyset.
Jeg vil bli så skuffet om jeg ikke får se det.
Veskene er pakket, jeg er litt nedslått.
Mens teamet pakker utstyret, tar jeg en siste rusletur rundt Å.
Se! Se! Det er borte.
Det er borte. Jeg er lei for det. Jeg ropte. Det var her.
Det var som en blek regnbue som dukket opp fra det tomme intet.
Den skjøt fram over himmelen som røykstripen fra et fly.
Det var så merkelig å se. Det liksom bare...
...delte seg sidelengs og skjøt fram over himmelen.
Det er borte nå. Jeg er lei for at dere ikke så det.
Jeg så det. Det dukker opp igjen.
Vi ventet på den lunefulle damen, som nordlyset iblant kalles-
-men hun viste seg ikke hele natten.
Jeg flyr nordover til fastlandet. Jeg skal forlate kysten en stund.
Naturen, kulturen og folket som venter er helt annerledes.
Den endeløse arktiske tundraen er hjem for urbefolkningen samene.
Kautokeino er Norges mest samiske by.
God morgen.
Ordføreren Klemet Erland Hætta tar imot meg.
Jeg hadde ventet å treffe en som var mye eldre.
Nå er du i Sameland, som du kan se selv.
Er beltet og skjørtet laget av selskinn?
Det er reinsdyrskinn, og dette er også reinsdyrskinn.
Vi har hvite og mørke reinsdyr.
For et vakkert mønster. Se, for et broderi.
-Er den laget spesielt til deg? -Ja. Det er veldig viktig.
Du kan se at jeg er ugift. Da er de runde.
-Når man er gift er de... -...firkantete.
Jeg har altså en sjanse.
Ja. Skal vi gå til kirken?
Vi går til kirken. Jeg er heldig både med guiden og tidspunktet.
Tiden før påske er viktig. Klokkene kaller alle til kirken.
At jeg går dit med ordføreren gjør at jeg får treffe alle i byen.
-Dette er fetteren min. -Hyggelig å hilse på deg.
Dette er tiden for bryllup, fester og å nyte vårsola-
-når temperaturen stiger til milde fem minusgrader.
Festlighetene begynner med konfirmasjonsseremonien.
I dag bor det cirka 80 000 samer i Nord-Skandinavia.
Til nylig ble de kalt lapper - mennesker som bodde i Lappland.
De ble sett ned på som ville, og de hadde det vanskelig i århundrer.
Samenes identitet og språk har nå fått et oppsving.
De manglet veier til 1960-tallet, men nå har de mobiler og bredbånd.
Levestandarden deres er en av de høyeste i verden.
Men nesten halvparten av familiene i Kautokeino lever av reindrift.
Jeg treffer en av de beste reindriftssamene, Mikkel Isak Eira.
Han lever ikke som sine bestefedre.
Han ber meg bli med på arbeidet.
-Trenger jeg hjelm? -Ja. Det er din scooter.
Har du kjørt før? Når du starter, må du bare vri om nøkkelen.
Slik slår du den av.
I motsetning til meg er sønnen hans ingen nybegynner.
-Hvor gammel er han? -Fire år og fem måneder.
-Hvor lenge har han kjørt scooter? -Ett år, siden han var tre år.
Kan du telle på engelsk? "One, two, three..." Nei.
-Emil, liker du å kjøre? -Ja.
Må en fireåring til for å lære opp en bestemor, får det så være.
Han kan nok ikke danse folkedans. Det var jeg god til på hans alder.
-Skal Emil bli med oss i dag? -Nei, han skal i barnehagen.
Han har lært en gammel tante å kjøre scooter, så til barnehagen.
Det setter jo det hele i perspektiv.
Mikkel Isak har et bekvemt hjem, men han lever dels som en nomade.
Han følger reinen på vandringen til kystbeitet.
Det er noen uker til vandringen begynner.
Reinen går fritt også om vinteren, så vi vet ikke riktig hvor de er.
Det er visst uforskammet å spørre en same hvor stor flokk han har.
Mikkel Isaks er vanskelig å overse.
Joanna, se. Det er reinsdyrflokken min.
Se på det! Mikkel Isak, de er fantastiske.
Kan du hjelpe meg? Jeg har en gammel dames øyne.
Nei, nå ser jeg!
-Så vakre! For en stor flokk! -Ikke sant?
Hvilke er det som har horn og hvilke er uten?
Hunnene har horn, og hannene er uten om vinteren.
Hannene pleier å ha horn, og hunnene ser spakere ut.
Her ser mennene litt spakere ut.
Noen av dem graver.
-De graver for å ete mose. -Jaha.
Se, som de graver.
Slik har samene levd i tusener av år. De følger flokken.
Vi følger flokken til kysten om sommeren. Nå skal vi fange en.
-Skal du fange en? -Ja, og vise øremerkene.
-Har du ditt merke på dem? -Ja. Jeg fanger dem med lasso.
Det er som en rodeo med cowboyer, men du er jo en reinsdyr-boy.
Joanna, kom og hjelp meg.
Se!
Her kan du se på øret.
Jeg gjorde det da hun var kalv. Det er mitt merke.
-Det betyr Mikkel Isak. -Ja. Hun er seks, sju år gammel.
-Hun er vakker og stor. -Så lett du fanget henne.
Ja. Jeg har gjort det før.
-Du er flink. Har hun det bra? -Hun har det veldig bra.
Hun er ikke redd. Flokken beiter rolig der.
Helt fantastisk. Tusen takk.
Når han reiser med flokken, bor han i lavvo, et tradisjonelt sametelt.
Han har bedt inn en eldste for å vise meg samisk joik.
Ante Mikkel Gaup er en av de beste. Joik er mer enn musikk for samene.
Så fint!
Ante Mikkel forteller at samene joiker til dyrene og naturen.
Det viktigste er at de ikke joiker om noe.
De bringer tingenes indre vesen inn i joiken.
Man joiker ikke til visse tider, men når øyeblikket føles riktig.
-Så vidunderlig. -Han joiker om meg.
Om hvordan jeg er og hva jeg gjør. Det handler om meg.
Ante Mikkel, kan du fortelle-
-om du joiker nordlyset?
Ante Mikkel kjenner ikke til noen nordlysjoik.
Man bør ikke prate for mye om nordlyset.
Framfor alt skal man ikke erte det.
Nå ble jeg bekymret. Jeg har pratet om nordlyset siden jeg kom hit.
Har jeg gjort den lunefulle damen sint?
Jeg reiser videre fra Kautokeino - nordover, så klart.
Her skal Mikkel Isak og flokken ferdes snart.
Reisen som tar dem uker tar meg noen timer.
Men himmelen er nok en gang overskyet.
I Alta venter en magisk kveld-
-men jeg skal ikke se nordlyset. Jeg kommer til å være innendørs.
Sølvi, bare se!
Dette er Alta Igloo Hotel. Sølvi Monsen er hotelldirektør.
Det er så merkelig. Kan dere se åndedrettet mitt?
-Det er kaldt, men tørt. -Middeltemperaturen er minus fire.
For noen mektige døråpninger.
Isdyr! Der er en pingvin.
Dette er nok huskyer som venter på instruksjoner.
Dette er kanskje litt nordlys.
Isbjørner! Se her!
Her er en liten snøkirke.
Se på snøkirken! Det er jo makeløst!
-Vi holder bryllup her. -Fantastisk!
Ishotellet står til midten av april, så smelter det helt.
Det smelter sakte fra midten av april.
Tenk om det smelter over gjestene.
Se på lysekronen!
-Det ser ut som krystallglass. -Ja, men det er is.
Det føles som et sjarmerende eventyr-
-til man innser at det er et hotell der folk skal sove.
Nå får jeg hjerteklapp. Er det soverommene?
-Ja, der ligger soverommene. -Det er jo iskaldt!
Jeg skal re opp. Her ligger noen.
Så fryktelig, her ligger et lik.
Nei, jeg tuller bare.
Humøret er på topp. Jeg har vasket meg.
Jeg tar av meg buksene, men sover i undertøyet.
Jeg har fjernet sminken. Jeg vil være oppfrisket.
Dere kan bli om dere vil, men nå er det sengetid for meg.
Sånn er jeg.
Jeg kan ikke gå og legge meg med lue.
Dette er det verste jeg har gjort. Nå får vi det overstått.
Om jeg kler av meg mer, kommer jeg til å vise...
Jeg har hatt på meg dette hele dagen. Det er ikke vågalt.
Denne skal av. Dette er rene marerittet.
Jeg kan ikke sove i de sokkene. Jeg svetter ikke-
-men de kommer til å fryse. Det får bli kasjmirsokker.
Når buksene går av, må dere gå. Det blir ikke noe vakkert syn.
Det kan være barn som ser på.
Buksene... Dere får ikke se på når jeg tar av meg buksene.
Under dette er alt svart. Det er som livet mitt.
Hadde jeg vært skilsmisseadvokat, skulle jeg jobbet her.
Noen planlegger bryllupsreisen her.
Nå begynner det å bli latterlig. Vanter, skjerf, lue-
-fleece, ost... og jakken...jakken...
Blir dette bekvemt? For et mareritt! Hva gjør jeg her?
Frostrøyken kan si det for meg, men god natt.
Om vi ikke ses igjen, så husk, jeg var virkelig glad i dere.
Jeg har nettopp våknet.
Jeg sov kjempegodt. Jeg tok av meg vantene.
Jeg tok til og med av meg skjerfet-
-og jeg tok av meg sokkene.
Jeg var varm. Det var virkelig vellykket.
Jeg gjør det nok ikke igjen, for det var så mye styr.
Jeg befinner meg på toppen av den norske landmassen.
Jeg har hatt det fantastisk. Det ville være smålig å være skuffet-
-men når jeg når havet, og veien snirkler seg langs fjorden-
-slår det meg at nordlysets land ikke har levd opp til navnet sitt.
For å få hjelp, tar jeg tyren ved hornene og snur vestover.
Ingen kan slå Tromsø når det gjelder forskning av nordlyset.
Professor Truls Lynne Hansen kan kanskje hjelpe meg-
-til å se noe mer enn glimtet tidligere på reisen.
Jeg fikk øye på en grønn flenge som fôr over himmelen.
Det var nok skremmende før. Var folk redde for nordlyset?
Ja. Man måtte ikke vinke til det. Noen tror fremdeles på det.
Ikke plystre til det. Da kommer det og tar deg.
-Kommer det og tar deg? -Ja.
Kan du forklare hva det er som hender?
Det er raske, elektriske partikler fra rommet som treffer atmosfæren.
Partiklenes energi omvandles til lys. Det er det vi ser.
Kommer de fra sola? Du får tegne og vise meg.
Vi lager en rask tegning. Her har du Jorda.
Her har vi rotasjonsaksen. Dette er nattsiden.
Det er nattsiden, og det er dagsiden. Her er sola.
Fra sola blåser en sterk vind som kalles solvind.
Den treffer Jordas magnetfelt. De kolliderer med hverandre.
Det er altså et stort sammenstøt, som en kamp mellom dem.
Mens tegningen blir mer innviklet, begynner jeg å få litt panikk.
Partikkelfysikk er ikke min greie.
Men Jorda er en enorm magnet.
Polene tiltrekker de elektriske partiklene, med praktfulle følger.
Månen, sola og kometer dekker bare en liten del av himmelen.
Men nordlyset dekker hele himmelen fra horisont til horisont.
Det er storslagent.
Denne boken leste jeg som barn. Den har en tegning av nordlyset.
Det er nok sørlyset, for her fins ingen pingviner.
Pingvinene på Sørpolen ser det samme skuet som vi.
-Er dette en bra avbildning? -Ja, det er en typisk aurora.
Det jeg aller helst vil se er denne sløreffekten.
Det er som et slør fra rommet. Elektronene faller langs linjene.
Når de når atmosfæren, avgis lys. Det er en virkelighetstro tegning.
Jeg håper at den grønne strimen ikke er det eneste nordlys jeg ser.
Jeg håper at du får se det.
Finn et mørkt sted uten forstyrrende lys og se etter det.
Jeg må ha tålmodighet og speide.
-Jeg skal ikke vinke eller plystre. -Nei, ikke gjør det.
-Det skal jeg ikke. -Da kommer det og tar deg.
Nå må jeg følge Truls' råd.
Været er ustadig, men guiden Kjetil Skogli lover-
-at vi skal finne nordlyset om det så tar hele natten.
Jeg skal si hva jeg har på meg. Jeg har to par sokker-
-to par lange underbukser og en undertrøye-
-fleecebukser, dunbukser og en trøye til, den dere kan se-
-over den har jeg en fleecetrøye.
Over den har jeg min tykke jakke, som tåler kulden på Mount Everest.
På føttene har jeg støvler med så tykke såler.
Jeg har fot- og håndvarmere. Jeg har to par vanter og to luer.
Oppå det skal jeg ha en overlevelsesdrakt.
-Det blir bra. -Er du varm?
Den sitter stramt. Det er ikke noe jeg ville ha på til Oscar-gallaen.
Man velger klær etter anledningen. Det føles bra. Takk.
-Jeg kan ikke se noe. -Nei, ikke ennå.
Magnetfeltet er aktivt i kveld. Du må smøre deg med tåmodighet.
-Jeg får ganske enkelt vente her. -Ja. Lykke til.
Jeg står i bekmørket ved fjorden og venter.
Se. Det er mye lysere der borte.
Nå hender det noe.
Se her oppe. Se hva som hender her.
Vi har en, to...
Vi har tre slags bånd.
Det er tre fallende slør av grønt.
De folder seg rundt fjellet.
Se på det!
Dette er noe annet enn det glimtet jeg så i Å.
Når jeg står her, føler jeg meg som bildet av Ponny pingvin-
-som ydmykt sto ved siden med luffene ned og kikket opp.
Dette er et underverk!
Jeg må legge meg ned og titte på det.
Å, se på dette!
Det forandrer seg hele tiden.
Jeg kan ikke tro mine egne øyne.
Dette er fantastisk! Nå begynner det igjen.
Jeg har ventet hele livet på å få se nordlyset.
Nå ser jeg dem i en målestokk som det ikke går an å beskrive.
Jeg er overlykkelig.
Se, nå begynner det der bak de små hyttene-
-mellom månen og fjellene. Se på det!
Og hele tiden skinner stjernene gjennom.
Månen skinner så klart. Det påvirker ikke måneskinnet.
Det er forbløffende!
Det er så spennende.
Det er så storslagent.
Det er det mest oppsiktsvekkende jeg noensinne har sett.
Jeg har en følelse av at det visste.
Jeg vet at det høres litt sprøtt ut.
Det lyder faktisk ganske sprøtt...
...men det føles som om det visste hvor veldig gjerne vi ville se det.
Så i stedet for bare å gi oss en strime lys-
-eller litt grønt, hvilket jeg hadde vært takknemlig for-
-fikk vi hele skuespillet.
Dette er fryktelig rørende.
Takk.
Takk!
Nå kan jeg dø lykkelig. Jeg planlegger ikke å dø ennå-
-men når tiden er inne, kan jeg dø lykkelig.
Jeg var i live morgenen etter og sprudlende lykkelig.
Min reise gjennom Nord-Norge har endt på best mulige måte.
Men jeg skal ikke hjem ennå. Jeg trekkes fortsatt nordover.
Mitt siste mål langt nord over Nordishavet-
-er det nordligste bebodde stedet i verden.
Spitsbergen er den største øya i øygruppen Svalbard.
En vidstrakt villmark av fjell, isbreer og permafrost.
Det er isbjørnens naturlige miljø, men knapt menneskenes.
Dette er kapteinen. I Longyearbyen er det minus 16 grader.
På den annen side, kanskje...
Det er som å puste kniver, men nå går vi.
Bortsett fra kulden ser Longyearbyen ikke så annerledes ut.
Her bor 1800 av Svalbards 2500 innbyggere.
Men verdens nordligste kebab-bod går nok ikke så bra.
Folk har levd og arbeidet på Svalbard i mer enn 400 år.
Hvalfangere og jegere kom først på jakt etter olje, spekk og pelser.
De siste hundre årene er det kullgruver som har lokket folk hit.
Men for å få et riktig bilde av et av verdens mest øde steder-
-må jeg begi meg nordover igjen for siste gang.
Klokka er ikke fem om morgenen, og jeg begir meg ut i villmarken.
Fra oktober til februar er det ikke dagslys her.
I april skinner sola døgnet rundt.
Til og med her finner planter energi til å vokse.
Jeg vil se soloppgangen og nyte stillheten.
Det er minus 26 grader på min siste dag ved polarsirkelen.
Det er et vidunderlig sted.
Det er så fullkomment storslagent og ugjestmildt.
I alle fall for mennesker, for det er så vanskelig å leve her.
Vi er så skrøpelige. Menneskene hører ikke hjemme her.
Jeg vet at det bor mennesker her...
...men vi er ikke skapt for det.
Jeg har nådd havet en siste gang.
Selv om vi er så langt nord, har fjorden ikke fryst.
Den varmes fortsatt av Golfstrømmen.
Jeg har oppfylt min barndomsdrøm.
Jeg ble dratt nordover, og det var mer fantastisk enn jeg kunne ane.
Men her, ved selve bildet av den nordlige halvkulen-
-tar min arktiske reise slutt.
Nord er den veien.
Det er 100 mil til Nordpolen. Bortenfor dette fins ingenting.
Det kan finnes noen forskere og jegere-
-men det er ingen byer eller landsbyer. Ingen bor der oppe.
Lengre kommer jeg ikke. Det er ingenting mellom meg og Nordpolen.
Det er en herlig følelse.
Tekst: Tone Sutterud www.broadcasttext.com